Є старий анекдот.
Дві старі жінки на гірському курорті Кетскілл.
Одна каже: "Тут їжа просто жахлива".
А друга відповідає: "Знаю, і такі маленькі порції".
Саме так я відчуваю життя:
самотність, бідність, страждання і нещастя...
і все це надто швидко закінчується.
А інший показовий анекдот...
зазвичай приписують Грачо Марксу...
але з самого початку він з'являється у Фройдовому "Розумі й його зв'язком із несвідомим".
Звучить він так, я перефразую:
Я ніколи не захочу належати до того клубу, який хотів би мати мене своїм членом.
Це ключова ідея мого дорослого життя, що стосується відносин із жінками.
Нещодавно у моєму мозку почали коїтися такі речі...
бо мені виповнилося 40, і зі мною, мабуть, сталася криза середнього віку.
Я не хвилююся через старіння. Я не з тих.
Правда, я трохи лисію на маківці. Це найгірше, що зі мною відбувається.
Думаю, я стану кращим, коли постарію.
Думаю, я буду таким лисіючим, мужнім типом...
як протилежне до сивого.
Якщо сивіння і лисіння зі мною таки станеться.
Якщо я не стану одним із тих, у кого слина з рота капає...
який завалюється у кафе з торбою і кричить про соціалізм.
Ми з Енні розійшлися, і я не можу ніяк заспокоїтися.
Я все кручу в голові те, що між нами відбулося...
досліджуючи своє життя і намагаючись здогадатися, коли ж усе зіпсувалося.
Ще рік тому ми були закохані.
Кумедно. Я не понурий тип. Не депресивний персонаж.
Я був щасливою дитиною. В межах розумного.
Я виріс у Брукліні під час Другої світової війни.
У нього депресія.
- Ні з того ні з сього він нічого не робить. - Чому в тебе депресія, Елві?
Скажи доктору Флікеру. Це він прочитав щось.
Щось прочитав, так?
- Космос розширюється. - Космос розширюється?
Космос - це все, а якщо він розшириться...
колись він розлетиться на шматки, тоді прийде кінець усьому.
А як це тебе стосується? Він припинив робити домашнє завдання!
- А навіщо? - При чому тут космос?
Ти у Брукліні. Бруклін не розширюється!
Він не розширюватиметься мільярди років!
Треба насолоджуватися життям, поки живий! Так?
Мій психоаналітик каже, що я перебільшую свої дитячі спогади...
але клянуся, я виріс під американськими гірками...
на Коні-Айленді.
Може, саме це вплинуло на мою нервозність.
У мене гіперактивна уява. У мене думки трохи скачуть.
Мені дещо складно розрізняти уявне і дійсність.
У мого батька був атракціон з машинками.
Ото він, а це я.
Я випускав агресію у цих машинках.
Пам'ятаю вчителів нашої школи.
Ми казали: "Той, хто нічого не вміє, той вчителює...
а той, хто не вміє вчителювати, викладає фізкультуру".
І ті, хто нічого не вмів робити, думаю, усі зосередилися в нашій школі.
Мушу сказати, я завжди думав, що мої однокласники - ідіоти.
Мелвін Грінглас з його жирним личком.
І Генрієтта Феррелл, Міс Досконалість усіх часів.
Й Іван Акерман завжди відповідав неправильно. Завжди!
Сім плюс три - дев'ять.
Навіть тоді я знав, що вони придурки.
У 1942 я вже відкрив для себе жінок.
Він поцілував мене!
Це вже вдруге цього місяця! Іди сюди.
- Що я зробив? - Іди сюди.
- Що я зробив? - Тобі повинно бути соромно.
Але за що? Я просто виражав здорову сексуальну допитливість.
Шестирічні хлопчики не повинні думати про дівчаток.
А я думав.
Заради Бога, Елві, навіть Фройд говорив про латентний період!
А у мене ніколи не було латентного періоду. Що поробиш.
Чому ти не міг бути таким як Дональд?
Він був зразковим хлопчиком.
Розкажи дітям, хто ти тепер, Дональде.
Я керую прибутковою компанією одягу.
Іноді мені цікаво, де зараз мої однокласники.
Я президент сантехнічної компанії Пінкуса.
Я продаю таліти.
Я сидів на героїні, а тепер на метадоні.
Я займаюся шкірою.
Я не знаю, як живуть більшість моїх однокласників, зате я став коміком.
Мене не взяли в армію.
Я був 4-P.
У разі війни я був би полоненим.
Ти завжди бачиш у людях найгірше.
Ти не дружив ні з ким у школі.
Ти ніколи не йшов у ногу зі світом.
Навіть коли ти став відомим, усе одно не почав довіряти людям.
Я чітко чув. Він бурмотів: "Жид".
- Ти божевільний. - Ні.
Ми виходили з тенісного корту. Він там був зі мною і його дружиною.
Він подивився на неї, потім обоє подивилися на мене...
а потім він пробурмотів: "Жид".
У тебе параноя.
Яка іще параноя? Я ці речі відчуваю.
Я обідав з хлопцями з NBC, і спитав: "Ви їли?"
Том Крісті відповів "Ні. Жид?" Не "А ти?"
Не "А ти їв?", а "Жид їв?" Розумієш?
- Макс... - Припини називати мене Максом.
Чому? Це ім'я тобі личить. Максе, ти в усьому бачиш якусь змову.
Та ні. Я був у музичному магазині. От послухай.
Там є такий високий коротко стрижений блондин, він дивно на мене подивився
і каже: "Цього тижня в розпродажі Вагнер".
Вагнер, Максе. От що він хотів мені сказати.
Так показово, Вагнер.
Отак, Максе. Каліфорнія, Максе.
- Треба вибиратися з цього чокнутого міста. - Та забудь.
Ми переїжджаємо в сонячний Лос-Анджелес. Там немає ніякого снігу.
Робіть, що хочете, але я не хочу жити в місті...
де єдина культурна перевага в тому, що можна повертати направо на червоне світло.
Та нічого, заспокойся. А ти не спізнишся на зустріч з Енні?
Ми зустрічаємося перед Бікменом. У мене ж є кілька хвилин, так?
Вас показували по телевізору?
Так, бувало.
А як вас звати?
Ви не запам'ятаєте. Це не має значення.
Ви у шоу Джонні Карсона, так?
Бувало.
Як вас звати?
- Роберт Редфорд. - Та ну!
Елві Сінгер. Дуже дякую за все.
Це Елві Сінгер!
Його показували по телевізору. Елві Сінгер, так? Я не помиляюся?
- Дайте мені спокій. - Його показували по телевізору.
Мені треба велика ключка для гри в поло.
- Кого показували по телевізору? - От його, у шоу Джонні Карсона.
- Це що, збори водіїв вантажівок? - У якій програмі?
- Можна автограф? - Та навіщо він вам?
Треба! Для моєї дівчини.
Напишіть для Ральфа.
- Вашу подругу звати Ральф? - Це для мого брата.
Справді Елві Сінгер, телезірка.
- Тут Елві Сінгер! - Досить, народ.
Господи, де ти була? Добиралась через Панамський канал?
- У мене поганий настрій. - Я тут з персонажами "Хрещеного батька".
- Вчися справлятися з цим. - Я справляюся з двома хлопцями на ім'я Чіч.
Будь ласка, у мене болить голова.
У тебе поганий настрій. У тебе, мабуть, місячні.
У мене немає місячних! Господи!
Щоразу коли щось не так, ти думаєш, що у мене ПМС.
Трохи голосніше. Я думаю отой не почув.
- Кіно почалося? - Дві хвилини тому.
Все. Можеш про нього забути. Я не зайду.
- Дві хвилини. - Ми вже його пропустили.
Я не можу зайти посеред фільму.
Посеред фільму? Та ми пропустили тільки титри, а вони шведською.
Хочеш, будемо дві години пити каву?
- Дві години? Ні. А я піду. - Давай. До зустрічі.
Поки ми говоримо, могли б уже й зайти.
Можна не сваритися прилюдно? Мені соромно.
- Добре. То що ти хочеш робити? - Не знаю. Підемо на інший фільм?
- Подивимося "Скорботу і жаль". - Ми вже це бачили.
У мене немає настрою дивитися чотирьохгодинний документальний фільм про нацистів.
Вибач.
Мені треба дивитися фільм з початку до кінця, бо я анальна особа.
Це якщо ввічливо про тебе говорити.
Минулого вівторка ми дивилися фільм Фелліні. Не найкращий з його фільмів.
Йому бракує єдності структури.
Виникає враження, що він не зовсім впевнений, що хоче сказати.
Я завжди вважав, що він більше уваги приділяє техніці.
Звичайно, "La Strada" був хороший фільм.
Великий у плані використання негативних образів.
- У мене буде напад. - Припини його слухати.
Він кричить мені у вухо.
Уся ця "Джульєтта і духи" чи "Сатирикон".
Я вважаю його неймовірно душевним.
Насправді він один із найсердечніших кінорежисерів.
Ключове слово "душевний".
- Що тебе гнітить? - Я пропустила свою терапію. Я проспала.
Як ти могла проспати?
Будильник.
Знаєш, який це для мене ворожий жест?
Знаю. Це через твої сексуальні проблеми, так?
Усі в черзі повинні знати про наші стосунки?
Це як Семюель Бекет.
Я в захваті від техніки, але за душу не бере.
- Я б узяв його за душу. - Припини.
Він плює мені на шию, коли говорить.
Ти можеш про щось інше говорити? Ти настільки егоцентричний...
що якщо я пропускаю мою терапію, ти думаєш про те, як це впливає на тебе!
У них, мабуть, перше побачення.
Мабуть, познайомилися через оголошення в "Нью-йоркському книжковому огляді".
"Академік тридцяти років хоче зустріти жінку...
яку цікавить Моцарт, Джеймс Джойс і содомія ".
Що ти маєш на увазі під "наша сексуальна проблема"?
Я порівняно нормальний як для хлопця, що виріс у Брукліні.
Вибач. Моя сексуальна проблема. Добре? Моя сексуальна проблема!
Я ніколи цього не читав. То було продовження до "Поворота гвинта" Генрі Джеймса?
Це вплив телебачення.
Маршалл МакЛуен розглядає це явище як наділене високою інтенсивністю.
Розумієш? Гаряче середовище.
То він переплутав із шкарпеткою з кінським гноєм.
Що робити, коли стоїш у черзі на фільм з отаким от?
Чекайте. А чому я не можу висловити свою думку? Це вільна країна!
Він же може. Тобі що, обов'язково так голосно говорити?
Тобі не соромно так просторікувати?
Найсмішніше це те, що ти нічого не знаєш про Маршала МакЛуена.
Я викладав курс у Колумбійському університеті "Телебачення, медіа й культура".
Я думаю, мої дослідження містера МакЛуена відзначаються високою обгрунтованістю.
Справді? Це кумедно, бо містер МакЛуен тут зі мною.
Дозвольте. - Ідіть сюди. Скажіть йому.
Я чув, що ви казали.
Ви нічого не знаєте про мої праці. Ви все трактуєте помилково.
Дивно, як ви можете взагалі будь-що викладати!
Якби життя було таким.
14 червня, 1940. Німецька армія захопила Париж.
Уся країна голодує.
Ці хлопці з французького опору були справді мужні.
Скільки їм довелося переслухати Моріса Шевальє.
Я знаю. Іноді я запитую себе, як би я терпіла тортури.
Ти? Жартуєш?
Гестапо забрало б у тебе дисконтну картку, і ти сказала б їм усе.
У мене від цього фільму почуття провини.
Так і повинно бути.
- Елві, я... - Що?
У чому справа?
Це неприродно. Ми не спимо разом.
Це так довго триває!
Це просто, ну, розумієш,
мені завтра треба співати, я хочу, щоб мій голос відпочив.
Завжди у тебе якесь виправдання. А ти ж колись думала, що я дуже сексі.
Як тільки ми почали зустрічатися, то весь час займалися сексом.
Може, нас навіть занесли у "Книгу рекордів Гіннеса" через це.
Це мине. У мене такий життєвий етап, от і все.
Ти ж уже був одружений. Знаєш, як усе буває.
З Елісон ти був такий палкий спочатку.
Ви одразу після Кріса Брауна, десь через 20 хвилин.
Перепрошую. Коли я виступаю?
Хто ви?
Елві Сінгер.
- Я комік. - А, комік.
То ви наступний.
Що означає "наступний"?
Ви якраз після цього виступу.
- Не може бути, бо він комік. - Так.
- Ви поставили двох коміків підряд? - А чому ні?
Ні, вибачте. Я не виступатиму після іншого коміка.
- Та нічого страшного. - Ні. Вони сміються. Я не піду.
Розслабтеся, будь ласка. Ви їм дуже сподобаєтеся.
Я знаю. Але я не хочу. Подивіться, вони з нього сміються.
Що ви мені кажете? Та вони кілька хвилин з нього сміятимуться.
Тоді мені теж треба буде, щоб сміялися. Як довго вони можуть сміятися?
- Вони вже висміялися. - Нормально почуваєтеся?
Господи.
- Як вас звати? - Елісон.
Так? Елісон як?
Почнік.
- Почнік? Гарно звучить. - Дякую.
Отже, ви весь час працюєте на Стівенсона?
- Ні. Я пишу дисертацію. - Про що?
Політичні погляди в літературі ХХ сторіччя.
Ви як нью-йоркська єврейка, ліва, інтелектуалка...
Сентрал Парк Вест, університет Брандейса, соціалістичні літні табори...
батько з малюнками Бена Шана...
зорієнтована на бунт...
Зупиніть мене, перш ніж я скорчу з себе повного дурня.
Це було прекрасно! Мені подобається, коли мене бачать з точки зору стереотипів.
Так. Але я не лівий.
Мені треба виходити. Швидко скажіть щось підбадьорливе.
- Я думаю, ви милий. - Так? Справді?
Ідіть.
Не знаю, чому мене хочуть бачити на цьому мітингу...
бо по суті я не політичний комік.
Цікаво, що я зустрічався із жінкою...
з адміністрації Ейзенхауера. Але недовго.
Для мене це була іронія долі...
бо я намагався робити з нею те...
що Ейзенхауер робив із країною останні вісім років.
Вибач. Я не можу так більше.
Весь час крутиться в голові! Як нав'язлива ідея!
Мені вже це набридло. Мені потрібна твоя увага.
Але в цьому немає ніякого сенсу. Він проїхав повз книгосховище...
а поліція у висновку сказала, що то була наскрізна рана.
То хіба можливо, щоб Освальд стріляв одразу під двома різними кутами?
У цьому немає сенсу!
От що я тобі скажу. Не дуже він вправний стрілець...
щоб влучити в рухому ціль з такої відстані.
Але якби був другий вбивця...
- Досить! - Ми ж покінчили з цим.
Вони знайшли гільзи з тієї гвинтівки.
Про що ти говориш?
Що усі з комісії Воррена увійшли в змову, так?
А чому ні?
- Ерл Воррен? - Кохана, я не знаю Ерла Воррена.
Ліндон Джонсон?
Ліндон Джонсон - політик!
Ти ж знаєш, яка у них етика. Він нічим не кращий за стриптизерку чи педофіла.
Тоді всі змовилися.
ФБР і ЦРУ, і Джей Едгар Гувер, нафтові компанії...
Пентагон і прибиральниця чоловічого туалету в Білому домі?
Добре, нехай не прибиральниця туалету.
Ти використовуєш теорію змови як привід не займатися зі мною сексом.
О Боже! Вона має рацію.
Чому я відвернувся від Елісон Почнік?
Вона гарна. Вона завзята. Вона справді розумна.
Невже через старий анекдот Грачо Маркса...
що я не хочу належати до жодного клубу, який хотів би мати мене своїм членом?
- Елві, не панікуй! - Це помилка...
принести живу істоту в дім.
Не роби цього.
Може, треба викликати поліцію. Набери 911. У нас тут група омарів.
Та це ж дитинчата. Заради Бога.
- Якщо вони дитинчата, сама їх і піднімай. - Гаразд! Гаразд!
- Ось! - Не давай його мені.
Поглянь! Один заліз за холодильник.
Я сьогодні не спатиму. Не підходь!
Поговори з цим омаром-хаямом.
Гей, кинь його в каструлю.
Не можу. Я не можу вкинути живу істоту в гарячу воду.
А що ти думала, ми з ним робитимемо, поведемо у кіно?
Добре. Дякую.
Добре, він там. Він точно у каструлі.
Енні, за холодильником великий омар.
Я не можу його дістати. Ця штука важка.
Може, я тут поставлю миску масляного соусу, а він звідти вибіжить.
Піду візьму фотоапарат.
Думаю, якби я втрутився...
ми б узяли стейки, бо у них немає ніг і вони не бігають.
- Підніми цього омара. Потримай, будь ласка. - Ти будеш фотографувати?
Елві, це буде чудово. Як мило!
- Це огидно. - Ще раз? Ще раз.
Добре!
От що я хочу знати. Я твоє перше велике кохання?
- А хто? - Був Деніс зі старших класів.
Місцевий хлопчина, що чекав тебе біля кінотеатру у суботу ввечері?
- Тобі треба побачити, як я тоді виглядала. - Уявляю. Як дружина астронавта.
- А потім був Джері, актор. - Поглянь на себе.
Ну, ти і клоун.
- Я гарно виглядаю. - Ти завжди гарна. Але той хлопець з тобою!
Бути актором - це досліджувати душу. Це дуже релігійно.
Ніби звільнення свідомості.
Ніби візуальна поезія.
Він жартує?
Саме так!
Гаразд. Тепер я розумію, що ти маєш на увазі під словом "релігійно".
- Справді? - Та припини. Я була молода.
То було минулого року!
Це так, ніби я думаю про смерть. Знаєш, як я хотів би померти?
Як?
Я хотів би, щоб мене розтерзали дикі тварини.
- Жах! Білки погризли. - Він був надзвичайним актором.
Він охайний і емоційний.
Не думаю, що тобі дуже подобаються емоційні.
Торкнися до мого серця ногою.
Я можу допомогти.
- Він був противний. - Так!
- Тобі дуже пощастило, що я з'явився. - Та невже? Фу-ти!
Якби хтось сказав мені, що я зустрічатимуся з дівчиною...
яка вживає вислови типу "фу-ти"...
Саме так. Тобі дійсно подобаються такі нью-йоркські дівчата.
- Не зовсім. Не тільки. - А я б так сказала. Ти з двома такими був одружений.
Це Генрі Дракер.
Він керує кафедрою історії у Прінстоні.
Невисокий чоловік - Гершель Камінський. Він завідує кафедрою філософії в Корнеллі.
Ще два завкафедри - і можна проводити засідання вченої ради.
- Чому ти такий ворожий? - Хочу подивитися "Нікс" по телевізору.
А то Пол Гудмен? Ні.
Будь чемним із хазяїном, бо він видає мою книжку.
Привіт, Даг. Даглас Вайт...
Брудний магазин лахміття.
Я так стомився проводити вечори...
проводячи якісь псевдодослідження з людьми, які працюють над дизентерією.
Коментарієм.
Я почув коментарій і дисертація, воно в мене зліпилося і вийшла дизентерія.
Без жартів. Вони друзі. Добре?
Клівлендські кавалеристи програють нью-йоркським "Нікс".
Ось де ти. Там же люди.
Дві хвилини тому Нікс мали 14 очок переваги...
а тепер тільки два.
Елві, що такого захопливого...
в групі людей з хворобою гіпофіза, що намагаються закинути м'яч у кільце?
Захопливо те, що це фізична праця.
От у чому біда з інтелектуалами:
вони довели, що можна бути геніальним і не мати уявлення про те, що відбувається.
А з іншого боку тіло не бреше, наскільки ми знаємо.
Припини кривлятися.
Це буде чудово, бо зараз всі ті доктори філософії сидять обговорюють...
форми відчуження, а ми тут тихенько злягатимемося.
Ні. Ти використовуєш секс, щоб виразити ворожість.
"Чому ти завжди зводиш мої тваринні потреби до психоаналітичних категорій", -
сказав він, знявши її бюстгальтер.
Там люди з журналу "Нью-Йоркер"!
О Боже! Що вони подумають?
- Чортова сирена! - Не звертай уваги.
Хай їй лихо! Я майже кінчила!
Минулої ночі якийсь дурень сигналив машиною.
Місто не може зупинитися.
Хочеш, щоб закрили аеропорт для того, щоб ми могли зайнятися сексом?
Я надто напружена. Мені треба валіум.
Мій психоаналітик каже, що мені треба жити за містом, а не в Нью-Йорку.
Не можна про це весь час сперечатися. За містом я нервуватиму.
Там цвіркуни. Там тихо. Там немає де погуляти після вечері.
Там між віконними шибками дохла міль.
Там, мабуть, сім'я Менсонів. Дік і Перрі.
Добре! Просто мій психоаналітик вважає, що я надто напружена! Де чортів валіум?
Добре, знову все тихо. Можемо почати знову.
Не можу! У мене в голові бухкає.
- У тебе болить голова? - У мене болить голова!
- Погано? - Як Освальду в "Привидах".
- Господи. - Куди ти?
Під холодний душ.
Максе, моя подача скоро відправить тебе в душ.
Гаразд. Повернемося до того, що ми обговорювали.
Проблема цієї країни і Нью-Йорка зокрема - це антисемітизм.
Максе, містом жахливо керують.
Я не говорю про політику чи економіку. Це крайня плоть.
Зручна відмовка. Якщо якась група з тобою не погоджується, це антисемітизм.
Решта світу дивиться на Нью-Йорк...
ніби ми ліві, комуністи, євреї гомосексуалісти і знімаємо порнографію.
Я навіть іноді так про нас думаю, а я ж тут живу.
Максе, якби ми жили в Каліфорнії, ми щодня могли б грати на сонечку.
Сонце шкідливе. Все, що, як казали наші батьки корисне, насправді шкідливе.
Сонце, молоко, червоне м'ясо, коледж.
Їй-Богу, а от і він.
Знаєш Елві? Це Джанет.
- Це Енні Голл. - Це Елві.
- Хто з ким грає? - Ти і я проти них?
- Так нечесно. - Я погано граю.
У мене було чотири уроки.
Ну...
Бувай.
- Ти дуже добре граєш - Справді? Ти теж!
Боже, які я дурниці говорю.
Ти кажеш: "Ти добре граєш" і я одразу ж маю сказати: "Ти добре граєш".
О Боже, Енні.
Так. Ну, добре!
Фу-ти.
Тебе підвезти?
Та навіщо? У тебе є машина?
Ні, я збирався викликати таксі.
О ні. У мене є машина.
У тебе є машина?
Якщо у тебе є машина...
тоді навіщо ти питала, чи в мене є машина, ніби хотіла, щоб я тебе підвіз?
О, Бо', та не знаю, я не..
У мене там Фольксваген.
От дурепа.
Тебе підвезти?
- Звичайно. А куди ти їдеш? - Я? О, в центр.
А я на околицю.
О, так я теж їду на околицю.
- Ти ж сказала, що їдеш у центр. - Так, ну...
Я можу теж поїхати на околицю. Я там живу.
А що? Було б чудово мати компаньйона. Ненавиджу їздити сама.
Як довго ти знаєш Джанет? Звідки ти її знаєш?
- Ну, я в її класі акторського мистецтва. - Ти актриса!
Ну, я типу роблю рекламу.
Ти б не подивилася на дорогу? Ти ж не з Нью-Йорка, так?
- Чіппева-Фоллз. - Ага.
- Де це? - Вісконсін.
- Ти їдеш надто швидко. - Не хвилюйся. Я дуже добре воджу.
- Хочеш жуйки? - Ні, дякую.
- Де вона? - Не роби цього. Ні, ні, дивися на дорогу.
Я дістану. Зосередься, добре?
- Я дістану тобі жуйки. - Послухай. Ти водиш?
Чи я воджу? Ні, у мене з цим проблеми.
- Справді? - Так.
У мене є права, але я надто злий на дорозі.
Гарна машина. Ти тримаєш її в порядку.
- Можна запитати, це бутерброд? - Так.
Я живу отут. О Боже, подивися! Є де припаркуватися.
Гаразд, можемо і дійти до тротуару.
Забереш своє обладнання для тенісу? Візьми.
Так. Добре. Дякую. Дуже дякую. Ну.
Ну.
- Дякую. - Дякую.
Ти чудовий гравець у теніс...
і найгірший водій, що я коли-небудь бачив.
Будь-де. В Європі. Будь-де. В Азії.
- Мені подобається, як ти одягаєшся. - Справді? Так.
Ця краватка - подарунок від бабці Голл.
Від кого? Бабці Голл?
Так, моєї бабусі.
Ти що, виросла у картині Нормана Роквелла? Твоєї бабусі?
- По дурному, правда? - Моя бабуся ніколи мені нічого не дарувала.
Вона була дуже зайнята, поки її гвалтували козаки.
Ну, ще раз дякую.
О, так.
Послухай. Може піднімемося, вип'єш вина абощо?
Ні, тобто це не обов'язково. Ти, мабуть, спізнюєшся і все таке.
Ні, все гаразд. Я не проти. Звичайно.
У мене є час. До зустрічі з психоаналітиком у мене купа часу.
Ти ходиш до психоаналітика?
- Тільки 15 років. - 15 років?
Дам йому іще один рік, а потім поїду в Лурд.
15? Та ну! Так? Справді?
Сильвія Плат. Цікава поетеса, чий трагічний суїцид...
вважали романтичним через призму свідомості студентки.
Гаразд. Не знаю. Тобто деякі з її віршів милі.
Милі? Нагадаю тобі, що зараз 1975 рік.
Слово "милий" вийшло з вжитку на початку століття.
Хто це на фотографіях?
О, бачиш...
це мій тато, це батько, це мій брат Двейн.
Так. А то бабуся Голл.
- А це Сейді. - А хто Сейді?
Ну, Сейді познайомилася з бабусею через її брата Джорджа.
Джордж був приємний чоловік. У нього було... ну, це....
Як називається те, коли засинаєш посеред речення?
- Нарколепсія. - Так.
Отож, Джордж пішов у спілку по свою індичку...
бо у спілці йому завжди безкоштовно давали індичку на Різдво...
бо він був контужений під час Першої світової війни.
Отож, Джордж стоїть у черзі...
за своєю безкоштовною індичкою...
але біда в тім, що він засинає і більше не прокидається.
Отже, він помер.
Помер. Так.
О Боже.
Жахливо, справді? Скажи?
Страшно.
Це гарна історія. Тепер я весь день про це думатиму.
Здається, мені треба йти звідси, бо я, ніби, нав'язуюся.
Справді? Може...
- Та не треба. - Але я геть спітнів і все таке.
А ти не приймав душу в клубі?
Ні, ні. Я ніколи не миюся в громадських місцях.
Чому?
Не хочу роздягатися перед іншими людьми.
Розумію.
Не хочу показувати свого тіла особі моєї статі.
- Думаю, розумію. - Ніколи не знаєш, що може трапитися.
- 15 років, так? - 15 років, так.
Благослови Боже.
Добре! Ну...
Ти, як каже бабця Голл, "справжній жид".
Дякую.
Вона ненавидить євреїв. Вона думає, вони тільки гребуть гроші.
Але вона така... така... Кажу тобі.
Отже, ти фотографувала сама?
(Погані фото? Послухай. Але ж це дурниці.) Ну, так, я багато в чому поверхова.
(Ти чудова.) Фото гарні. Вони якісні.
(Він, мабуть, думає, що я флюгер.) Ну, я б хотіла пройти серйозний курс фотографії.
Фотографія цікава, тому що...
(Цікаво, як вона виглядає голою.) Це нова форма мистецтва. А естетичні критерії ще не сформувалися.
(Я не досить розумна для нього.) Тобто мої фото хороші чи ні?
(Я не знаю, що я кажу. Вона відчуває, що я недалекий.) Середовище виникає як умова для мистецтва
(Господи, сподіваюся, він не виявиться жлобом, як всі інші.) Ну… для мене… це все інстинктивно.
Я просто намагаюся прислухатися до своїх відчуттів і не думати.
(Господи, я говорю, як радіо. Розслабся.) Та все ж потрібні естетичні дороговкази у соціальній перспективі.
Не знаю. Тобто ти ніби спізнився.
Знаєш, я скоро знову туди поїду і почну хникати.
Ти зайнята у п’ятницю ввечері?
Я? О ні.
Ой, вибач, є щось. А може, в суботу ввечері?
Годиться. Добре.
Ти, бачу, дуже популярна.
- Я знаю. - Клопоти?
Я зустрічаюся з стількома придурками.
Я теж.
Думаю завести котів.
Секундочку! Ні, ні! От чорт!
У суботу ввечері я співаю.
Ти співатимеш? Ти співаєш? Нічого собі!
- Це я вперше. - Справді? Де?
Я б хотів прийти.
- Мені цікаво. - Ні, у мене просто
прослуховування в клубі. Це вперше.
Нічого. Я знаю, як воно.
Тобі сподобаються нічні клуби. Там справді кумедно.
♪ Це маєш бути ти
♪ Я всюди шукала і нарешті знайшла
♪ Когось, хто
♪ Зробить мене справжньою,
♪ Змусить мене засмутитися
♪ І навіть зрадіти
♪ Чи просто зажуритися,
♪ Думаючи про тебе.
Я жахливо виступила! Такий сором! Я не вмію співати.
То слухачі були трохи неспокійні.
Що ти маєш на увазі "трохи неспокійні"? Господи, та вони мене терпіти не можуть!
Та ні. У тебе чудовий голос.
- Покину я все це. - Я тобі не дам.
- У тебе чудовий голос. - Ти справді так думаєш?
- Так! Він неймовірний. - Я ж ніколи не брала уроків.
- Послухай, поцілуй мене. - Справді?
А чому ні? Бо сьогодні ми пізніше підемо додому.
Буде вся ця напруга. Ми ніколи раніше не цілувалися.
Я ніколи не знаю, коли що робити.
Ми зараз поцілуємося, покінчимо з цим, а потім підемо їсти. Добре?
Ми краще перетравлюватимемо їжу.
Добре? Тепер можемо перетравлювати їжу.
Мариновану солонину, будь ласка.
Мені пастрамі з білим хлібом...
з майонезом, помідорами й салатом.
Отже, тебе покинула друга дружина.
У тебе була депресія?
Нічого страшного. Кілька мегавітамінів мене вилікували.
- А твоя перша дружина, Елісон. - Вона була мила.
То була моя вина. Я був божевільний.
Було так добре! Добре.
Як говорив Бальзак: "Починається новий роман".
Ти була неперевершена.
Справді? Так?
- Так, я розбитий. - Ти розбитий.
Саме так я й думаю. Я більше ніколи не гратиму на фортепіано.
Ну, я не знаю. Справді думаєш, що було добре?
Добре? Так. Ні, це була найвеселіша річ для мене, при якій я не сміявся.
Ось, хочеш?
Ні, я не вживаю ніяких галюциногенів.
Я затягнувся п'ять років тому на вечірці...
і намагався зняти штани через голову.
Та я нечасто курю. Це щоб розслабитися.
- Ти не повіриш, але... - Що?
Я збираюся купувати тобі ці книги...
бо думаю, тобі слід прочитати їх замість твоєї книжки про котів.
Це серйозні речі.
Я весь час думаю про смерть. Здається.
Це для мене серйозна тема. У мене песимістичний погляд на життя.
Ти маєш знати це, якщо ми будемо зустрічатися.
Я вважаю, що життя буває жахливим і нікчемним.
Оце такі дві категорії.
Жахливе життя мають смертельно хворі і сліпі люди, каліки.
Не уявляю, як вони можуть жити. Мене це дивує.
А нікчемне життя у всіх інших.
Тому коли ідеш життям, дякуй, що воно в тебе нікчемне.
Тобі дуже пощастило бути нікчемною.
Поглянь на того чолов'ягу. Містер Маямі-Біч в рожевому.
Якраз повернувся з фіналу гри в кункен.
У нього третє місце.
А подивися на тих. Як весело. Вони з острова Вогню.
Романтика.
- Італієць, так? - Він? Він мафіозі.
Постачання білизни або цементу за договором.
О, ги, обережно з воском на моїх вусах.
А це переможець конкурсу двійників Трумена Капоте.
Ти неймовірно сексуальна. Правда.
Знаєш, яка ти? Ти поліморфно збочена.
Що це означає? Я не знаю, як це.
У ліжку ти виняткова...
тому що ти відчуваєш насолоду кожною частиною тіла, коли я її торкаюся.
Наприклад, кінчиком носа, зубами чи колінною чашечкою, коли я її гладжу...
ти збуджуєшся.
Знаєш що? Ти мені справді подобаєшся.
Але чи кохаєш ти мене? Ось ключове питання.
Я розумію, ти не так довго мене знаєш.
Я думаю, це ніби... - Так, так.
Ти мене кохаєш?
Кохати це надто слабке слово - Я тебе лю.
Я з тобою кохаюся. Я з тобою кохаюся. Отак. Із "ся".
Звичайно, кохаю. А ти думаєш ні?
Я не знаю.
Що ти маєш на увазі? Ти ж не збираєшся покинути власну квартиру, правда?
- Збираюся. - Але чому?
Я переїжджаю до тебе, ось чому.
- Але в тебе гарна квартира. - Та вона крихітна.
- Я знаю, вона маленька. - Там погана сантехніка і блощиці.
Само собою, що там погана сантехніка і блощиці. Ти говориш про це, ніби це погано.
Блощиці...
- Ентомологія швидко розвивається. - Ти не хочеш, щоб я жила з тобою.
- Я? Чия це була ідея? - Моя.
Дійсно, це була твоя ідея.
Але я одразу ж її схвалив.
Ти думаєш, що я тебе вмовила.
Ні. Ми живемо разом, ми спимо разом, ми їмо разом.
Господи, ти ж хочеш, щоб це не було так, ніби ми одружені, правда?
- Але яка різниця? - Різниця в тому, що в тебе залишається квартира.
Вона просто є. Нам не треба ходити туди...
але це ніби рятівний човен, щоб ми знали, що ми неодружені.
Ця квартирка коштує 400 доларів на місяць, Елві.
- 400 доларів на місяць? - Так.
Там погана сантехніка і блощиці. Господи.
Мій бухгалтер запише її як податкові відрахування. Я платитиму за неї.
Ти не вважаєш мене досить розумною, щоб сприймати всерйоз.
Не будь смішною.
Ось чому ти завжди посилаєш мене брати курси в коледжі, ніби я тупа?
Освіта дорослих - чудова річ!
Зустрінеш багатьох цікавих професорів. Це стимулює.
Як думаєш, курс сучасної американської поезії хороший?
Ну, подивимося...
може, мені слід піти на "Основи романістики".
Просто не ходи на ті курси, де змусять прочитати "Беовульфа".
Що?
Як ти думаєш? Варто піти на ту вечірку в Саут Гемптон?
Не будь дурненькою. Навіщо нам інші люди?
Ми просто вимкнемо світло і пограємося в "Сховай ковбаску" чи щось інше.
Ну, я покурю, добре?
Траву, так? Та через ту сигарету біла жінка виглядає як Біллі Голідей.
- Ти колись кохався під кайфом? - Я? Ні.
Під травою чи алкоголем я стаю нестерпно прекрасним.
Я стаю таким прекрасним, що словами не описати.
Я не знаю, навіщо тобі ця сигарета щоразу, коли ми кохаємося.
Вона допомагає розслабитися.
Тобі треба щось приймати, щоб розслабитися перед сексом?
Та яка різниця?
Я вколю тобі тіопентал. Зможеш іще й спати під час сексу.
Хто заговорив! Та ти до психоаналітика 15 років ходиш.
Спробуй це. Більше не лежатимеш на кушетці.
- Та ну, це тобі не треба. - Що ти робиш?
- Ні, Елві, будь ласка. - Раз можна обійтися й без цього.
Чекай, у мене є чудова ідея.
Секундочку. У мене є маленький еротичний артефакт...
я його привіз із міста, я думаю, він буде дуже доречним.
Ось. Старий новоорлеанський стиль.
А тепер можемо перейти до справи...
і навіть проявляти фотографії, якщо хочеться.
- Щось не так? - Ні, а що?
Я не знаю. Таке відчуття, ніби ти не тут.
Ні, все гаразд.
Справді?
Не знаю. Ти ніби десь далеко.
Просто зробимо це, добре?
Це в моїй уяві, чи ти симулюєш?
Елві, ти не пам'ятаєш, де мій блокнот для малювання?
Бо поки ви удвох цим займаєтеся, я хочу помалювати.
От що я називаю "далеко"!
У тебе ж є моє тіло.
Але я хочу все!
Мені треба трава.
Якщо ти покуриш, то для мене все зіпсовано.
Я як комік, тому якщо на виступі сміється хтось під кайфом...
то це не рахується, бо під кайфом завжди сміються.
Ти завжди був такий кумедний?
Це що, інтерв'ю? Ми повинні кохатися.
Цей хлопака від природи кумедний. Я думаю, він може писати для тебе.
Так, так. Гей, він каже мені, що ви справді класний.
Давайте я поясню вам, як я працюю. Можете відразу сказати...
що я не такий, як решта коміків.
Знаєте, від їхніх історій починаєш позіхати.
Але я справді талановитий. Тому мені потрібен сенсаційний матеріал.
Я працюю... Я типу класний. Розумієте?
Дозвольте пояснити. Я починаю зі вступної пісні.
Звучить музика.
Я виходжу. Звідси все чудово виглядає.
Ви, народ, звідси чудово виглядаєте.
І бачачи вас із посмішкою на обличчі,
Я кричу: "Ось саме те!"
Я зупиняюся і починаю розповідати анекдоти. Ось тут мені потрібні ви.
Я говорю: "Я щойно повернувся з Канади. вони багато говорять французькою.
Єдине слово, яке треба вивчити, це 'Джон Дарк'. Це означає, що в туалеті вимкнено світло.
- Я зустрів великого лісоруба". - Господи, цей хлопака нікчемний.
Як він крутиться. Він же справді думає, що він дотепний.
Хочеться усе це припинити.
Якби тільки в мене було нахабство виступати з власними анекдотами.
Не знаю, скільки я ще витерплю з тупою посмішкою на обличчі.
Я не тим займаюся. Я знаю.
"Але, шері...
що ти з цим робитимеш?"
А він каже: "О, Марі, ти іноді так мене дратуєш!"
При цьому вони кричать. Напишіть мені щось типу цього, добре?
Типу французький номер. Зможете?
Де я? Мені треба переорієнтуватися.
Це Віконсінський університет?
Бо я завжди напружений, коли виступаю в коледжі.
У мене погане минуле з коледжами. Я навчався в Нью-йоркському університеті.
Мене вигнали з університету ще на першому курсі...
за списування на екзамені з метафізики.
Я підглядав у душу хлопця, що сидів біля мене.
Моя мати, дуже нервова жінка, замкнулася в туалеті...
і отримала передозування від кісточок з маджонгу.
Тоді в мене була депресія. Я ходив на психоаналіз.
Я був схильним до суїциду і я вбив би себе...
але моїм психоаналітиком був суворий фройдист.
І якщо ти себе вб'єш, то доведеться платити за сеанси, які ти пропустиш.
Елві, ти був неперевершений. Я серйозно.
Публіка з коледжу просто чудова.
Знаєш що? Здається, я більше дізнаюся про тебе з відгуків.
Справді? Шоу о 12:00 буде цілком відмінним від виступу о 9:00.
Я з нетерпінням чекаю завтра. Це буде чудово. Ти зустрінешся з моїми батьками.
Вони одразу мене зненавидять.
Не думаю, що вони тебе зненавидять. Якраз навпаки.
Це ж Великдень. Ми сядемо їсти. Я думаю, ти їм сподобаєшся.
Шинка цього року добра, мамо.
Бабуся завжди так гарно готує.
Чудовий соус.
Так. Бомбезний соус.
Ми ходили на базар.
Енні, бабця і я. Купили гарні рамки.
Ми справді добре провели час.
Енн каже, ти ходиш до психоаналітика 15 років.
Так. Я роблю успіхи.
Скоро, коли я лягатиму на його кушетку, мені не треба буде одягати слинявчика.
- Ми з Двейном ходили до бухти. - Ми весь день конопатили човни.
А Рендольф Гант був як завжди п'яний.
От уже Рендольф Гант! Пам'ятаєш Ренді Ганта, Енні.
- Він ходив з тобою в хор. - О так.
Не можу повірити, що бувають такі сім'ї.
Мати Енні справді гарна.
Вони говорять про базар і ремонт човнів.
А стара у кінці столу - класична юдофобка.
Вони виглядають такими американськими, здоровими, ніби ніколи не хворіли.
Нічого подібного з моєю сім'єю. Різні, як олія й вода.
Та хай він здохне. Кому він треба?
- У його дружини діабет. - Діабет? Це його виправдовує?
Чоловікові 50 років, а в нього немає пристойної роботи.
Це причина красти в партнера?
Ти не знаєш, про що ти говориш.
Ну-ну, захищай його!
Передай грудинку.
Мо Московіц. У нього коронаротромбоз.
Та що ти кажеш!
Як плануєте провести вихідні, містере Сінгер?
- Ми постуємо. - Постуєте?
Ніякої їжі. Ну, знаєте, щоб спокутувати гріхи.
Які гріхи? Не розумію.
Ми теж.
Привіт, Двейн. Як справи?
- Це моя кімната. - Справді? Вона класна.
Можна мені в дечому зізнатися?
Я говорю вам це, бо як митець ви повинні зрозуміти.
Іноді, коли я веду машину...
вночі...
я бачу, як до мене швидко наближаються дві фари.
Перша моя думка швидко повернути кермо...
перед машиною, що наближається.
Я просто передчуваю вибух.
Звук скла, що б'ється.
Полум'я від бензину.
Так.
Мені треба йти, Двейне, мушу повертатися на планету Земля.
Не дозволяй цьому довго тривати.
- Провідай дядька Біллі, пообіцяй. - Він чарівний.
- Відвезеш їх до аеропорту? - Ні. Нехай Двейн.
- Я ще не допив. - Так, нехай Двейн. Я буду зараз...
Ти мене переслідував. Не можу повірити!
- Я тебе не переслідував. - Ти мене переслідував!
Просто тому що я йшов квартал позад тебе й дивився на тебе? Це називається "переслідував"?
- Що по-твоєму означає "переслідувати"? - Переслідувати - це дещо інше. Я шпигував.
Ти хоч усвідомлюєш, який ти параноїк?
Параноїк? Я дивлюся на тебе, а ти тримаєшся за руки з іншим.
Це найгірша форма параної!
Я не думав шпигувати. Хотів тебе здивувати, зустрівши після занять.
Ти ж хотів гнучких стосунків, пам'ятаєш? Це твоя фраза.
У тебе інтрижка з викладачем!
Тим придурком, що читає гівняний курс "Сучасна криза західної людини".
"Екзистенційні мотиви в російській літературі". Ти майже вгадав.
Та яка різниця? Це все науковий онанізм.
От тут ми підійшли до теми, яку ти знаєш.
Нічого засуджувати мастурбацію. Це секс із тим, кого я люблю.
Між нами нічого немає. Він одружений. Він вважає, що я мила.
Тобі що, 12 років? Це словечко використовують в Чіппева-Фоллз.
Та яка різниця?
Далі він виявить, що ти прониклива й дивовижна. Потім покладе руку тобі на зад.
Ти ворожий до Девіда відтоді, як я згадала про нього.
- Ти називаєш свого учителя Девідом? - Так його звуть.
Це біблійне ім'я? А він називає тебе Вірсавією?
Елві, ти ж ніколи не цікавився мною.
Ти думаєш, я не досить розумна. Ми посварилися минулого місяця...
чи ти не пам'ятаєш?
- Я вдома! - Як усе пройшло?
Було якось незрозуміло, але вона гарна жінка.
Мені не довелося лягати на кушетку. Вона прийняла мене сидячи.
Я розповіла їй про свою сім'ю і стосунки з чоловіками...
і стосунки з братом.
Потім вона згадала про заздрість пенісу. Ти про це знаєш?
Я один із небагатьох чоловіків, що потерпають від цього. Продовжуй.
Вона сказала про моє почуття вини через прагнення до шлюбу й дітей.
Потім я згадала, як у дитинстві випадково побачила, як кохаються мої батьки.
Усе сталося за першу годину? Дивовижно.
Я ходив 15 років. У мене нічого подібного не було.
Я розказала їй про свій сон, а потім заплакала.
Ти заплакала. А я ніколи не плакав. Фантастично.
Я скиглив. Сидів і скиглив.
У моєму сні Френк Сінатра тримає подушку перед моїм обличчям...
і я не можу дихати.
Він мене душить.
Це тому що він співак і ти співачка. Чудесно.
Ти намагаєшся придушити себе. Це має сенс.
Відмінний аналітичний здогад.
Вона сказала, тебе звати Елві Сінгер.
- Ти маєш на увазі мене? - Так, тебе.
Бо у сні я розбила окуляри Сінатри.
Ти не говорила, що Сінатра був в окулярах. Ти хочеш сказати, що я тебе душу?
Господи, я так жахливо з ним вчинила...
бо коли він співав, то у нього був такий верескливий голос.
- А що сказала лікар? - Мені треба приходити п'ять разів на тиждень.
Я не проти психоаналізу. Питання в тому, чи змінить це мені супутницю життя?
- Змінить тобі супутницю життя? - Змінить мені життя?
- Ти сказала "супутницю". - Я просто сказала "життя".
- Ти сказала "супутницю". - "Життя!", я просто сказала "життя".
Вона сказала "супутницю життя". Ви ж чули. В мене ще не поїхав дах.
Потім я сказала їй, що ти ніколи не сприймав мене серйозно...
бо ти не думаєш, що я досить розумна.
Чому ти починаєш? Бо я заохочую тебе займатися освітою для дорослих?
Це чудова річ. Знайомишся з цікавими викладачами.
Освіта для дорослих - сміття. Викладачі - пустодзвони. Як це можна терпіти?
Мені байдуже, що ти скажеш про Девіда. Він хороший учитель.
Чому ти мене переслідуєш? Треба покінчити з цими стосунками.
Добре. Чудово. Не знаю, що я зробив не так.
Якоїсь миті вона до мене охолола. Що ж я зробив?
Це не ви. Так побудовані люди. Кохання гасне.
Кохання згасає. Господи, яка гнітюча думка.
Мені треба дещо запитати. Будь ласка, зупиніться.
Ваша дружина у ліжку потребує якоїсь додаткової стимуляції...
типу марихуани?
У нас є велике вібруюче яйце.
Велике вібруюче яйце.
Спитай психопата, отримай відповідь. Господи!
Ви виглядаєте, як дуже щаслива пара.
- Це так? - Так.
Як ви досягаєте цього?
Я тупа й пуста, у мене немає власних думок...
і немає нічого цікавого сказати.
- А я точнісінько такий самий. - Розумію.
Цікаво. Отже, ви таки досягли згоди?
Так.
Дякую, що поговорили зі мною.
Навіть у дитинстві мене цікавили не ті жінки. От у чому моя проблема.
Коли мене мама повела на "Білосніжку"...
усі закохалися в Білосніжку, а я в злу королеву.
- Ми ж більше не розважаємося. - Як можна таке казати?
А що? Ти завжди вимагаєш від мене якогось самовдосконалення.
Ти засмучена. У тебе, мабуть, місячні.
У мене немає місячних. Я персонаж мультфільму. Мені що, не можна іноді засмутитися?
Максе, забудь про Енні. Я знаю безліч жінок, з якими ти міг би зустрічатися.
Я не хочу зустрічатися з іншими жінками.
Максе, у мене є для тебе дівчина. Ти її полюбиш. Вона репортер у "Роллінг Стоун"
Тут більше людей, які бачили великого гуру...
ніж тих, які були на концерті Ділана.
Я писала про концерт Ділана, від якого у мене мурашки по шкірі.
Особливо коли він заспівав: "Вона бере, як жінка...
Вона кохається, як жінка.
саме так.
І вона болить, як жінка...
але ламається, як дівчинка".
До цієї миті найхаризматичніша подія, яку я висвітлювала...
був день народження Міка, коли Роллінги грали в Медісон Сквер Гарден.
Це просто чудово.
Ти був на концерті Ділана?
Ні, не зміг. У мого єнота був гепатит.
У тебе є єнот?
Кілька.
Єдине підходяще слово для цього - "осяйний".
- Він осяйний. - Може, є інше слово.
Він Бог. Тобто цей чоловік - Бог.
У нього мільйони послідовників, які повзуть світом...
тільки б доторкнутися краю його одежі.
То, мабуть, незвичайний край.
- Я взагалі-то розенкрейцер. - Справді?
Я розбираюся в усякій релігії, яку рекламують в "Популярній механіці". Поглянь.
Ось Бог виходить з туалету.
Він неймовірно осяйний!
Я була на концерті Роллінгів, коли вбили того хлопця. Пам'ятаєш?
Справді? А я був на виступі Еліс Купер...
де шестеро людей помчали в лікарню з поганим настроєм.
Сподіваюся, ти не проти, що я так довго не кінчала.
Я? Ні. Придумаєш таке.
Ой, щось із моєю щелепою не так.
Секс із тобою такий кафкіанський.
Дякую.
Це комплімент.
Я думаю, так багато зусиль витрачається на оргазм...
щоб заповнити порожнечу життя.
Хто це сказав?
Не знаю. Може, Леопольд і Лоеб.
Привіт.
Ні. Що сталося?
У тебе жахливий голос.
Ні, що... Звичайно, я...
Що за невідкладна справа?
Ні, залишайся там. Я зараз буду.
Просто залишайся там. Я вже йду.
Це я. Відчини. Усе гаразд?
Що сталося? Усе гаразд?
У ванні павук.
- Що? - У ванні великий павук.
Ти підняла мене о третій ранку через павука у ванні?
Ти ж знаєш, як я ставлюся до комах. Я не можу спати, коли щось поряд повзає.
Убий його! Що сталося з тобою?
У тебе вдома є Raid?
Я тисячу разів говорив тобі тримати спрей від комах.
- Ніколи не знаєш, що може повзати поряд. - Знаю.
Іще аптечку й вогнегасник.
Дай мені журнал, бо я трохи стомлений.
Ти з мене насміхаєшся, але я до всього готовий.
До аварійної ситуації, селі, землетрусу.
Що це? Ти ходила на рок-концерт?
Так.
Справді? І як, сподобалося?
Важка музика? Досягла цілковитої "важкості"?
Було просто класно!
У мене ідея. Подзвони хлопцеві, який повів тебе на рок-концерт...
він прийде і вб'є павука.
Я подзвонила тобі. Ти хочеш мені допомогти чи ні?
Відколи ти читаєш "Нешенал Рев'ю"? У кого ти перетворюєшся?
Я хочу знати різні точки зору.
Чудово. Поклич Вільяма Баклі, нехай уб'є павука.
Ти трохи ворожий, знаєш?
І не тільки, ти ще худий і стомлений.
Третя ранку. Ти витягнула мене з ліжка.
Я прибіг. Не міг спіймати таксі. Ти сказала, що це негайно.
Я біг сходами.
Я був привабливішим, коли почався вечір.
А ти зустрічаєшся із правою зіркою рок-н-ролу?
Хочеш склянку гарячого шоколаду?
- Я тобі що, син? Я прийшов, щоб... - У мене хороший шоколад.
- Де павук? - У ванні.
Не розмаж його. А коли вб'єш, то змий в унітаз, будь ласка. Добре?
Я вбивав павуків із тридцяти років. Ясно?
Це дуже великий павук. Багато клопоту. Їх там два.
Я не думав, що він такий великий, але він здоровенний.
- У тебе є мітла чи снігова лопата? - Я залишила їх у тебе. Вибач.
Що ти робиш?
У тебе у ванні павук розміром з Б'юік.
- У тебе чорне мило? - Це для обличчя.
Ти ідеш на виступ менестрелів?
Не хвилюйся.
Я зробив це. Я вбив їх обох. Що сталося?
Чому ти засмучена? Хочеш, щоб я забрав їх і відродив?
- Не йди, будь ласка. - Що ти маєш на увазі?
Що сталося? Ти боїшся, що з'являться терміти?
Що сталося?
Не знаю. Я сумую за тобою.
Господи! Справді?
- Елві? - Що?
У тебе був хтось, коли я подзвонила тобі?
- Що ти маєш на увазі? - Мені здалося, я почула голос.
У мене було ввімкнене радіо. Вибач, то був телевізор.
Давай більше ніколи не розлучатися. Я не хочу бути без тебе.
Мені здається, ми обоє надто зрілі для такого.
Жити разом не так і погано, правда?
Для мене це було прекрасно. Розумієш?
Краще за всі мої шлюби.
З тобою усе якось інакше. Не знаю що, але це чудово.
Думаю, якби ти мені дозволив, я могла б зробити твоє життя веселішим.
Я знаю, що важко. Так.
А що як ми поїдемо на ці вихідні?
Чому б не взяти Роба й не поїхати в Бруклін?
Ми могли б показати тобі старі квартали. Тобі буде весело.
Так, я дуже б хотіла.
Боже, який чудовий день!
Дивися на дорогу! Розіб'єш машину!
Я ніколи не була в Брукліні.
- Не можу дочекатися, коли побачу ці квартали. - Вони чудові.
- Ми могли б показати їй шкільний двір. - Я був чудовим атлетом. Скажи їй.
Я скільки часу провів у дворі школи.
Якось йому навіть кинули футбольний м'яч. Він намагався вести його.
Я часто губив окуляри.
Поглянь! Ось мій старий дім. Отут я жив.
Нічого собі!
Тобі пощастило. Там, де я жив, зараз секс-шоп.
А в мене стільки хороших спогадів про це місце.
Які там хороші спогади? Твої батьки весь час билися.
І навіть про найкумедніші речі.
- Ти звільнила домогосподарку? - Вона крала!
Але ж вона кольорова. А у кольорових стільки лиха!
- Вона рилася в моїй сумочці. - Їх і так багато переслідували.
- Хто переслідував? Вона крала! - То й що? Ми можемо собі це дозволити.
Як ми можемо це дозволити із твоєю зарплатою? А якщо вона крастиме більше?
Вона кольорова жінка з Гарлема. У неї немає грошей.
Вона має право у нас вкрасти. У кого ж вона вкраде, якщо не в нас?
- Ви обоє божевільні. - Вони тебе не чують.
Лео, я вийшла заміж за дурня!
А це що?
Це вечірка в 1945 на честь повернення моєї кузини Гербі.
Поглянь. А ото Джої Ніколс.
Він був другом мого батька. Він ніколи не давав мені спокою, коли я був малим.
Джої Ніколс. Розумієш? Нікель.
Розумієш? Нікель. Ясно? Нікель.
Моє ім'я запам'ятати неважко. Просто подумай про Джої П'ять-Центів.
Ото я. Джої П'ять-Центів.
Ну й придурок.
Але найбільше мене добивала мамина сестра Тессі.
Із двох сестер я мала здоровий глузд...
а Тессі мала яскраву особистість.
Коли вона була молодша, усі хотіли одружитися із Тессі.
Ти віриш, що у Тессі була яскрава особистість?
- У неї життя, як у гетто. Без сумнівів. - Колись вона була дуже гарна.
Тессі, кажуть у тебе була яскрава особистість.
Я була дуже гарною!
- І як виявлялася ця яскрава особистість? - Я була просто чарівною.
Тобою цікавилися багато чоловіків?
Я так жваво танцювала.
Дуже важко повірити.
Я чудово провела день. Ми добре відсвяткували мій день народження.
- Твій день народження завтра. - Але ж він так скоро.
Але ніяких подарунків до півночі.
З днем народження.
Що це? Це подарунок? Ти жартуєш?
Так. Чому б тобі не приміряти?
- Це скоріше подарунок для тебе. - Він додасть десять років до твого статевого життя.
Так. Забудь.
Ось справжній подарунок.
- То що це? - Подивися.
Ти знав, що я це хочу. Боже, неймовірно!
Просто одягни годинник і ту штуку. Буде чудесно.
♪ Схоже на
♪ Старі часи,
♪ Коли я можу
♪ Гуляти з тобою.
♪ Схоже на
♪ Старі часи,
♪ Коли я можу гуляти з тобою.
♪ І досі тремчу,
♪ Просто обіймаючи
♪ Тебе,
♪ Досі тремчу.
♪ То був день,
♪ Коли я знайшла тебе.
♪ Схоже на
♪ Старі часи.
♪ Побачення і квіти.
♪ Старі часи.
♪ Без сну.
♪ Ми втілюємо мрії,
♪ Робимо те, що колись
♪ Робили.
♪ Схоже на
♪ Старі часи
♪ Тут, з
♪ Тобою.
Дякую.
Ти була блискуча.
Я ж говорив тобі, що якщо ти не здаватимешся, то доб'єшся свого і...
Ти була блискуча.
Так, а вони були чудовою публікою.
Мені від цього легше, бо через це я...
Перепрошую. Здрастуйте, я Тоні Лейсі.
- Ми хотіли сказати, що нам дуже сподобався ваш виступ. - Так? Дійсно?
Думаю, це було дуже мелодійно. Мені дуже сподобалося.
Як приємно. Дуже дякую.
Ви записуєтеся? Є контракти з видавцями?
Я? Зовсім ні.
Я хотів би поговорити про те, що колись у вас міг би з'явитися шанс.
Може, працюватимемо разом.
Чудово. Це Елві Сінгер. Ви знаєте Елві?
Ні, але я знаю вашу роботу. Я ваш палкий прихильник.
Це Шон, Боб і Петронія.
Ми повертаємося до П'єра...
а потім вип'ємо з Джеком і Анжелікою.
Якщо ви хочете приєднатися, ми будемо дуже раді.
Можемо посидіти й поговорити. Нічого особливого.
Просто насолодитися соковитим вечором.
Пам'ятаєш про це?
Це що?
Пам'ятаєш, як ми це обговорювали?
А, ЦЕ! Це. Так.
Ну, якщо це незручно, то нічого страшного.
Зробимо це іншим разом. Якщо вам буде зручно, то й мені теж.
Це був чудовий виступ. Він справді мені сподобався.
Приємно було познайомитися. Добраніч.
Що сталося? Ти хочеш піти на вечірку?
Не знаю. Думаю, було б весело.
Було б приємно зустріти нових людей.
Я не думаю, що готовий до такого соковитого вечора. Соковитість для мене шкідлива.
Коли я стаю надто соковитим, я стигну і гнию.
- Це шкідливо для моєї... - Гаразд.
Ти не хочеш, щоб я ішла на вечірку. Що ти хочеш робити?
Той день у Брукліні був останнім, коли нам було добре.
- Ми вже не сміємося. - Я незадоволена і у мене міняється настрій.
- Як часто ви спите разом? - У вас часто буває секс?
Зрідка. Може, тричі на тиждень.
Постійно. Я б сказала, тричі на тиждень. Минулої ночі Елві хотів сексу.
Вона не захотіла спати зі мною минулої ночі.
Не знаю. Півроку тому я зробила б це, просто щоб задовольнити його.
Я пробував усе.
Я вмикав приємну музику і свою червону лампу.
Раз уже ми про це говоримо, то я скажу, що маю право на свої почуття.
Я думаю, він мав би бути щасливим, тому що я самоствердилася.
Найнеймовірніше те, що я плачу за її психоаналіз...
у неї прогрес, а я все більш пригнічений.
Я почуваюся такою винною, що Елві платить за це.
Я почуваюся такою винною, коли не сплю з ним.
Але коли я сплю з ним, то це ніби я йду проти своїх почуттів.
- У мене немає ніякого прогресу. - Я не можу.
Іноді я думаю, що хочу жити з жінкою.
Не можу повірити. Ви ніколи не нюхали кокаїн?
Я завжди хотіла спробувати, але Елві дуже цього не схвалює.
Не звертай на мене. Не хочу пхати тампон із білим порошком собі в носа.
Там же носова мембрана.
- Ти ніколи не пробуєш нічого нового. - Як ти можеш таке казати?
Ну, добре, тоді ти, я і та дівчина з акторського клубу повинні спати разом.
- Це ненормально. - Я знаю, що ненормально, зате нове.
- Ти ж не казала, що воно повинно бути нормальним. - Припини, Елві.
- Зроби послугу своєму тілу. Спробуй. - Буде весело.
Звичайно, весело, бо інки це робили. Їм було весело.
Для свого досвіду. Щоб потім писати. Чому ні?
Це хороша штука, Елві. Мій друг щойно привіз із Каліфорнії.
Я не говорила тобі. Наступного тижня ми їдемо в Каліфорнію.
Це буде захопливо.
За порадою агента я припиняю живі виступи, і буду виступати по телевізору.
І це не все. Елві вручає нагороди по телевізору.
Ти поводишся так ніби порушуєш моральну норму.
Все таке фальшиве. Треба поїхати з Нью-Йорка на Різдво. Це мене вбиває.
Послухай, коли будеш в Каліфорнії, дістанеш мені кокаїну?
Звичайно, з радістю. Покладу в каблук чобота.
- Скільки це коштує? - Близько 2000 $ за унцію.
Справді? І яке ж від нього задоволення?
Мені ніколи не було так спокійно до того, як я приїхав сюди.
Хочу показати свій будинок. Я живу поряд із Г'ю Гефнером.
І жінки, як у "Плейбої", тільки ворушать руками й ногами.
Не можу повірити, що це Беверлі Гіллз.
Архітектура справді узгоджена. Французький стиль поряд із іспанським...
Тюдори поряд із японським стилем.
Тут так чисто.
Тому що тут не викидають сміття. Його перетворюють у телешоу
- Дай передихнути. Це ж Різдво. - Ти можеш повірити, що це Різдво?
У Нью-Йорку йшов сніг і було сіро.
Добре. У Санти Клауса буде сонячний удар.
Максе, тут немає злочинів, вуличних пограбувань.
Немає економічних злочинів...
але є ритуальні, релігійні культові вбивства.
Тут вбивають паростками пшениці.
Раз ви тут, хочу, щоб ви побачили моє телешоу.
Нас запросили на велику різдвяну вечірку.
Чарлі, отут повинен бути регіт.
Голосніше.
Ти усвідомлюєш, наскільки це аморально?
Я створив просто хітовий серіал.
Але ж ти додаєш фальшивий сміх.
Отут повинен бути надривний регіт.
Ми виступаємо вживу перед публікою.
Але ніхто не сміється, бо жарти несмішні.
Саме тому ця штука бомбезна.
Отут середній смішок...
а потім гучні оплески.
А свист тут є?
Я погано почуваюся.
- У чому справа? - Голова паморочиться.
- Сядь.
Господи.
З тобою все гаразд? Хочеш прилягти?
Ні. Мене весь ранок нудить.
Може, вип'ємо імбирного елю?
Ні. Я, мабуть, краще приляжу.
Спробуйте оце. Це проста курка.
Ні. Я не можу це їсти. Мене нудить.
Якщо дістанете мені щось, що підніме мене за дві години,
то мені доведеться їхати в Бербанк вручати нагороду на телешоу.
Наскільки я бачу, з вами все гаразд.
У вас немає гарячки й інших симптомів чи чогось серйозного.
- Ви не їли свинини чи молюсків. - Перепрошую. Вибачте, лікарю.
Елві, усе гаразд. Вони знайшли заміну.
Будуть записувати без тебе.
Господи! Тепер я не потраплю на телешоу?
- Я не бачу ніяких причин хвороби. - Зовсім ніяких?
- Я можу покликати людину з лабораторії. - Передайте мені сіль, будь ласка.
Може, було б краще, якби ми відвезли його в лікарню.
Лікарню?
- Немає іншого способу з'ясувати діагноз. - Непогана ідея.
Не кажи мені, що доведеться іти пішки від машини до будинку.
Мої ноги не торкалися землі, відколи я приїхав до Лос-Анджелеса.
Я зустрінуся з тобою, якщо ти зустрінешся з Фредді.
Я зустрівся з Фредді. Фредді зустрівся з Чарлі.
- Ти зустрічаєшся з ним. - Усі зустрічі відбудуться.
А зараз це тільки поняття.
Я думаю, що зможу дістати грошей, щоб перетворити його в концепцію, а потім в ідею.
Максе, подобається будинок?
Навіть намалював карту, як дістатися до вбиральні.
Ти мав сказати, що це вечірка у Тоні Лейсі.
А яка різниця?
Мені здається, він небайдужий до Енні.
- Ні. Він з отією дівчиною. - Якою?
- Тією, в якої ВРТ. - ВРТ?
Видно резинку від трусів. Вона шикарна.
Вона десятка. Тобі вона, може, й шикарна, бо ти звик до двійок, правда?
Які там двійки.
Ти звик до тих, що ходять із сумками по Сентрал-Парку...
у хірургічних масках і щось бурмочуть.
Як тобі подобається ця пара? Типові клієнти "Мастерс і Джонсон".
Палата інтенсивної терапії. Боже!
- Здається, вона на мене дивиться. - Якщо вона підійде, в мене в голові буде каша.
Ви Елві Сінгер, так? Ми не зустрічалися на груповій терапії?
Ні, я ніколи не був на груповій терапії.
- Тоді як ви можете її критикувати? - Він же нічого не сказав.
Я приходив на шокову терапію, але була енергетична криза.
- Він пробує мою їжу. Ви знайомі? - Добрий день.
- Ви пробуєте їжу, чи не отруєна? - Так, він чудовий.
Ви одягнені в біле. Вам, мабуть, сам Бог велів бути разом.
- Урі Геллер має бути неподалік. - Ми оперуватимемо разом.
Десь за шість тижнів ми записали весь альбом.
Не знаю. Для мене це дивно.
Можете залишитися тут. Користуйтеся цілим крилом.
- Залишитися тут? - Так. Чому ви посміхаєтеся?
Він не тільки чудовий агент, він чудово керує.
Будинок прекрасний: сауни, джакузі, три тенісних корти.
Знаєте, хто були попередні власники? Нельсон Едді і Даймонд "Довгі Ноги".
- А потім знаєте, хто тут жив? - Трігер.
Чарлі Чаплін якраз перед його антиамериканською штукою.
- Але ви ж залишаєтесь жителями Нью-Йорка. - Так, я люблю Нью-Йорк.
Я прожив там багато років, але там зараз так брудно.
- От сміття якраз для мене. - Гарний проекційний зал.
Нью-Йорк поганий ще й тим,
що коли хочеш подивитися фільм, то треба стояти в черзі.
Мороз чи дощ. А тут...
А тут ми учора бачили "Велику ілюзію".
Чудовий фільм, коли ти під кайфом. Справді кумедний.
Ідіть подивіться нашу спальню. Там просто фантастично.
Круто.
Чудово. Весь день вони їдять і дивляться фільми.
І поступово старіють і помирають. Іноді треба чимось займатися.
- Ти вважаєш його дівчину гарною? - Вона чудово виглядає.
Трохи андрогінний тип.
Я забув свою мантру.
Ото було весело.
Каліфорнія зовсім не погана.
Вдома так нудно.
Багато гарних жінок. Було весело пофліртувати.
Я мушу постати перед фактом.
Я обожнюю Елві, але наші стосунки вичерпані.
У мене з Енні знову нічого не вийшло в ліжку.
Навіщо мені це потрібно?
Якби в мене вистачило сміливості з ним порвати, але шкода його.
Якби тільки не це почуття вини, я б попросив Енні виїхати.
Їй, мабуть, буде дуже погано, але я маю бути чесним.
Елві, буду прямою.
Здається, наші стосунки вичерпано.
Знаю. Стосунки як акула:
їм весь час потрібно рухатися вперед, або вони пропадуть.
І, здається, у нас в руках мертва акула.
- Чий це "Ловець в житі"? - Якщо на ньому моє ім'я...
Здається, мій.
Ти написала своє ім'я в усіх моїх книжках, бо знала, що цей день настане.
Ти хотів порвати так само, як і я.
Без питань. Мені здається, ми вчиняємо по-дорослому.
Дивися. Усі книжки про смерть твої.
А вся поезія моя.
"Заперечення смерті". Ось перша книжка, яку я тобі купив.
Пам'ятаєш той день?
У мене таке відчуття, ніби тягар з плечей.
Дякую, люба.
Я не про це. Думаю, нам обом важливо спробувати нові стосунки.
Без сумніву, у нас була непогана спроба.
Мій психоаналітик вважає, що для мене це ключовий момент.
Я їй вірю, бо мій психоаналітик її рекомендував.
Тепер тобі не доведеться терпіти мої зміни настрою.
А знаєш, у чому хороша сторона? Ми завжди можемо знову зійтися.
- Без проблем. - Саме так.
Не думаю, що багато пар на таке здатні - розійтися і залишитися друзями.
Це мій значок. Пам'ятаєш?
А це твоє. "Імпічмент Ейзенхауеру". "Імпічмент Ніксону".
"Імпічмент Ліндону Джонсону". "Імпічмент Рональду Рейгану".
Я сумую за Енні. Я вчинив жахливу помилку.
Вона живе у Лос-Анджелесі з Тоні Лейсі.
Якщо це правда, то чорт з нею. Якщо їй подобається так жити, то нехай живе.
- Але він придурок. - Він закінчив Гарвард.
У Гарварді теж помиляються. Там викладав Кісінджер.
Тільки на кажи, що ти ревнуєш.
Так. Ревную? Трохи. Як Медея.
Можна показати вам дещо? Я знайшов це у квартирі.
Чорне мило. Вона умивалася чорним милом 800 разів на день.
Не питайте мене чому.
Чому ти не зустрічаєшся з іншими жінками?
Я пробував, але це геть сумно.
Зі мною завжди так. Швидше! Бери віник!
Чому ти так метушишся через це?
Це тільки омари.
- Ти дорослий. Можеш їх підняти. - Я сам не свій, відтоді як кинув курити.
- А коли ти кинув? - Шістнадцять років тому.
- Що ти маєш на увазі? - Маю на увазі?
Ти кинув курити 16 років тому. Ти це сказав?
Я не розумію.
Ти жартуєш чи що?
Сентрал-Парк починає зеленіти.
Я бачив того психа з капелюхом- вертушкою...
і скейтерів.
Послухай, я хочу, щоб ти повернулася.
Ну, тоді я приїду і заберу тебе.
Що ти маєш на увазі, де я? А ти як думаєш, де я?
Я в аеропорту Лос-Анджелеса. Я прилетів.
Прилетів побачити тебе.
Можемо поговорити про це не по телефону...
бо у мене температура...
і починається хронічна нудота від Лос-Анджелеса.
Зустрінемося, де захочеш. Мені байдуже.
Я приїду. Я орендував машину.
Я їду.
Що, не таке вже й диво? Я сам веду.
Я буду паростки люцерни...
і тарілку товчених дріжджів.
Ти гарно виглядаєш.
Та ні, я тільки трохи схудла, от і все.
Ну, ти добре виглядаєш.
Я думаю, нам слід одружитися.
Припини.
Чому, ти хочеш тут жити? Це як жити в країні карликів.
Ти про що? Тут просто чудово.
Тоні дуже милий.
Я зустрічаюся з людьми, ходжу на вечірки й граю в теніс.
Це великий крок для мене.
Я насолоджуюся компанією.
Ти не повернешся в Нью-Йорк?
Що такого в Нью-Йорку? Це помираюче місто. Ти читав "Смерть у Венеції".
Ти не читала "Смерть у Венеції", поки я тобі її не купив.
Саме так. Ти давав мені книги тільки зі словом "смерть" у назві.
Бо це важлива тема.
Ти не здатний насолоджуватися життям. Розумієш?
Ти як місто Нью-Йорк. Тільки ти людина.
Ти як острів у собі.
Я не можу нічим насолоджуватися, коли хтось нещасний.
Якщо хтось десь голодує, то вечір мені зіпсовано.
Ти хочеш одружитися?
Ні. Ми друзі.
Я хочу залишитися друзями.
Чек, будь ласка.
Ти божевільний, правда?
Так, звичайно, я божевільний, бо ти мене любиш. Я знаю.
Я не можу сказати, що це правда.
Я справді не можу так сказати.
Ти ж знаєш, який ти чудовий.
Ти причина того, що я вийшла зі своєї кімнати і заспівала...
краще зрозуміла свої почуття і все таке.
Послухай, послухай.
То що ти робиш?
Та як завжди. Намагаюся писати. Працюю над п'єсою.
Ти кажеш, що не поїдеш зі мною в Нью-Йорк?
Ні. Послухай. Мені треба йти.
Тобто? Я летів 3000 миль, щоб тебе побачити.
Повітрям. Ти знаєш, що це означає для мого шлунка?
Розумієш, у Тоні напружені часи.
- Сьогодні Греммі. - Що?
Греммі. А в нього багато записів номіновано.
Вони дають нагороди за ту музику? Я думав, що тільки затички для вух.
Забудь. Забудемо цю розмову.
Вони тільки дають нагороди. Повірити не можу.
Найвеличніший фашистський диктатор: Адольф Гітлер.
Я знаю, що ви скажете. Я погано воджу
- У мене деякі проблеми... - Покажіть права, будь ласка?
Тільки не гнівайтеся.
Ось мої права. Це орендована машина.
Не розповідайте мені історію свого життя.
Тільки дайте права.
Попросіть ввічливо, бо у мене був важкий день. Моя дівчина...
Будь ласка, просто дайте права.
Раз ви так просите, то мені важко відмовити.
У мене жахливі проблеми з владою.
Це не ваша вина. Не сприймайте це особисто.
Бувайте, хлопці. Дзвоніть, пишіть.
Уяви мій подив, коли ти подзвонив.
Так. Здається, я був невчасно.
Я чув вереск.
Близнючки, Максе.
По шістнадцять років.
Уявляєш математичну ймовірність цього?
Ти актор. Тобі треба грати Шекспіра в парку.
Я грав Шекспіра в парку. Мене обікрали.
Я грав "Річарда ІІ". Двоє хлопців у шкірянках украли моє трико.
Це що, плутоній?
Не пропускає альфа-промені. Не постарієш.
Ти мисляча особа. Як ти могла вибрати такий спосіб життя?
Що такого чудового в Нью-Йорку?
Це помираюче місто. Ти ж читав "Смерть у Венеції".
Ти не читала "Смерть у Венеції", поки я тобі не дав її.
Ти давав мені книги тільки зі словом "смерть" у назві.
- Це важлива тема. - Ти нездатний насолоджуватися життям.
Ти як Нью-Йорк. Ти острів.
Добре. Якщо те, через що ми разом пройшли означає для тебе лише це...
то краще попрощатися раз і назавжди.
Кумедно.
Після всіх серйозних розмов і пристрасних моментів...
все закінчується тут, у ресторані здорової їжі на бульварі Сансет.
Прощай, Саллі.
Чекай. Я їду з тобою.
Я кохаю тебе.
Чого ви хочете? Це була моя перша п'єса.
Розумієте, в мистецтві завжди намагаєшся щось прикрасити...
бо в житті це складно.
Цікаво, однак, те, що я знову зустрівся з Енні.
Це було на Заході Мангеттену.
Вона повернулася в Нью-Йорк. Жила в Сохо з якимось хлопцем.
Коли я зустрів її, вона тягла його дивитися "Скорботу й печаль"...
що я зарахував як свій персональний тріумф.
Ми з Енні обідали якийсь час потому...
і згадували старі часи.
♪ Просто обіймати
♪ Тебе.
♪ Досі тремчу.
♪ То був день,
♪ Коли я знайшла тебе.
♪ Так ніби
♪ Старі часи.
♪ Побачення і квіти.
♪ Старі часи.
А потім стемніло, нам обом треба було йти.
Але було так чудово знову побачити Енні.
Я усвідомлюю, якою неймовірною особою вона була...
і яке щастя було знати її.
І я згадав старий анекдот.
Чоловік приходить до психіатра і каже: "Лікарю, мій брат божевільний.
Він думає, що він курка".
А лікар йому відповідає: "Чому ви не відправите його в лікарню?"
Чоловік говорить: "Я б відправив, але мені потрібні яйця".
Ну, от що я думаю про стосунки.
Вони цілком ірраціональні, божевільні й абсурдні.
Але ми продовжуємо їх шукати...
бо більшості з нас потрібні яйця.
переклад: antusyrzhuk